![](http://www.szechenyiforum.hu/leadkepek/500lead6556.jpg)
Varnyú Ilonát az Országos Széchenyi Kör Becsén élő tagját, nyugalmazott magyar tanárt a Magyar Érdemrend tisztikeresztjével tüntette ki Áder János Magyarország köztársasági elnöke.
Varnyú Ilona a délvidéki magyarság anyanyelvének ápolása, kultúrájának és identitásának megőrzése érdekében kifejtett tevékenysége elismeréseként vehette át március 14-én a Magyar Érdemrend tisztikeresztjét Magyarország szabadkai főkonzuljától, Korsós Tamástól. Ennyi a rövid hír, amelyről a napokban értesültem, Délvidéken járva Óbecsén találkoztam Ilonával. Ismeretségünk 1990-re nyúlik vissza, mikor meghirdettük Széchenyi István születésének 200. évfordulójára a középiskolások Kortársunk Széchenyi versenyét. Ilona szervezte a délvidéki tanulókat, bíztatta dolgozatok megírására diákjait. Legelőször egyik nagyon tehetséges tanítványára figyeltem fel a Pécsen tartott elődöntőn, Raffay Endrére, aki jelenleg művészettörténészként dolgozik. Tanítványain keresztül találkoztunk, mindenki ódákat mesélt tanárnőjükről, ezért nagyon örültem, hogy elkísérte diákjait a soproni olvasótáborban, s így személyesen is megismerhettem. Már akkor kiderült, mindenkinek ilyen magyar tanárt kívánnék, szakmaszeretete minden mondtában érződött, tudása lenyűgözött. Diákjait magas követelmények elé állította, de mindig mellettük állt. Határozottsága a biztos tudásból, meggyőződéséből, hitéből fakadt. Az igazi értékeket képviselte, soha nem hátrált meg, nehézségeket mindig legyőzte, s erre nevelte gyermekeit, tanítványait. Mindig hűséges volt szeretett anyanyelvéhez, városához és annak múltjához, értékeihez. Hűségét tettekkel bizonyította. 1989-től kezdve hozta diákjait az Édes Anyanyelvünk versenyekre, ahonnét a legritkább esetben tértek haza díjak, elismerő oklevelek nélkül. Két alakalommal 1999-ben és 2012-ben Kazinczy díjjal ismerték el munkásságát. Minden lehetőséget megragadott, hogy diákjai magyarságtudatát erősítse, így különböző történelmi, kultúrtörténeti vetélkedőkön is indultak, természetesen a kör által minden évben meghirdetett versenyeken is. Nemcsak indultak, sikeresen szerepeltek, 1996-ban 24 délvidéki diák, zömében Becséről és környékéről vett részt a soproni táborunkban. 1997-ben Becsén rendeztük meg a kör Ifjúsági Szárnyának találkozóját. Ilonának köszönhetően közel 40 gyerek utazhatott a Vaskapuhoz, járhatott Újvidéken, láthatta Szendrő, és Galambóc erődítményeit, de az aracsi pusztatemplom megtekintés is csodálatos élmény volt. Ma is látható az a Széchenyi emlékkő a templom kertjében,- amit Ilona csináltatott -, és hársfánk, amit akkor ültettünk a Kárpát-medence különböző pontjáról hozott földbe. Diákjai - Gálicz Marika, Rick Gábor - éveken keresztül elnökei, vagy elnökségi tagjai voltak az ifjúsági szárnynak. Egyre többször kaptunk híreket arról, hogy a délvidéki versenyeken is jól szerepeltek. Többször Becse volt a döntők színhelye Ilona pedig a verseny szervezője, gazdája. 200-2006-ig mindig Óbecsén volt az Édes Anyanyelvünk nyelvhasználati verseny vajdasági döntője, s ezt is Ilona szervezte. 18 éven keresztül a KMV szervezőbizottságának vezetőjeként számtalan kulturális rendezvény szervezése kötődik hozzá. Ilona a VMDP alapító tagjaként 1992 óta a közéletben is aktívan részt vett, nyolc éven keresztül az óbecsei önkormányzat oktatással és művelődéssel megbízott tanácstagja, jelenleg polgármester tanácsadója. Az ő érdeme, kitartó munkájának eredménye két emléktábla, az egyiket Bori Imre akadémikus szülőházán, Bácsföldváron, a másikat Becsén az önkormányzat épületében láthatjuk. Az utóbbit Thán Károly születésének 175. évfordulóján helyezték el. Sokat dolgozott a Thán Károly emlékház felújításáért. Helyünkről és szerepünkről a politikai színtéren címmel közölt interjút "Beszélgetés Varnyú Ilonával, a VMDP óbecsei helyi szervezetének elnökével" címmel a Magyar Szó online ( 2006. január 6.-7.-8., péntek-szombat-vasárnap). Az interjú itt olvasható>> Szinte lehetetlen leírni szerteágazó tevékenységét, ami az órákon következetesen kijavított minden egyes nyelvhelyességi hibától, a számtalan dolgozat javításán keresztül a széles rétegnek nyújtott kulturális események megszervezéséig tart. És mindig, mindenre volt ideje! Mikor megkérdezték Tőle, hogy mire a legbüszkébb a sok tevékenység közül, azt válaszolta a diákjai tanulmányi, szakmai sikerére. Tanári pályát hivatásnak tekintette, s legnagyobb elismerésnek azt tartja, hogy tanítványai megértették az anyanyelv tisztaságának megőrzése mennyire fontos, s ezen a nyelven is lehet és kell tanulni, és lehet boldogulni megtartva gyökereiket. Az eredményt mutatja, hogy vannak főiskolai, egyetemi tanárok, színészek, újságírók, államtitkár és Óbecsén a Gimnáziumban Cseri Ágnes, volt tanítványa oktatja a következő generációt. Ez az identitástudat támasz, kapocs a szülőföldhöz, akkor is, ha már nem itt laknak. A családon belül fia, lánya is folytatja édesanyja munkáját, s gondolom a négy unoka se lesz hűtlen az anyanyelvéhez. A díjátadó ünnepségen a család is ott volt, mert Ilona szerint ők segítették munkáját azzal, hogy Gáborral az élen mindig mellette álltak, biztos hátteret adva, s így megvalósulhatott Ilona hitvallása:” Úgy tanítottam diákjaimat, ahogyan Kányádi Sándor Apáczai című versének végén megfogalmazza: egyetlen batyunk, botunk, fegyverünk az anyanyelv.” Az Országos Széchenyi Kör tagsága nevében is gratulálok, s örülök, hogy évtizedeken keresztül másokért végzett áldozatos munkádat elismerték, s egy a végeken helytálló magyar tanárt jutalmaztak. Kedves Ilona! Köszönöm a sok segítséget, a közös munkát, élményt, a szertetet, amit kaptam. Az Isten áldását kérem Rád és családodra. Péchy Mária
Nyomtatás
Hozzászólás beküldéséhez lépjen be felhasználónevével. Amennyiben még nem regisztrált felhasználó,
itt regisztrálhat!
Bővebben kifejtené véleményét? Írását küldje el szerkesztőségünk e-mail címére.
|
|